Jól gondold meg, mit kívánsz,
abban fogsz élni, te magad is.
Amiért, szenvedtünk sokat,
az lehet az alap, a sarjaknak.
A sorsukat élhetik, elérték,
azt, amiért, tettek, másokért.
Generációs feladatukat viszik,
jó mintáknak, szánta, az Isten, a
fokozatosság a lényege, hidd el.
Tudod-e már, ah, mit vétettél,
mennyi helytelent
cselekedtél.
Azért,
hogy élhetőbb,
életed legyen, odáig
jutottál, hogy, azoknak
a nevét szutykolod. Akik,
sokat tettek azért, hogy élhető
legyen, az, amit át sem látsz, azt a.
Megdöbbentő volt, amikor, szemtől-
szembe, láttam, hallottam. Olyan
vakmerően, ártottak, annak,
aki, az Istent szolgálta.
Azt gondoltam,
elmondom neki,
ártott azzal, hogy
az éltetése helyett,
méltatlanságba viszi.
Hát már nem számít,
semmi, a köszönet
helyett, egy a
katyvasz.
Azt meg, ki
mondta, hogy
azzal, nem árthatsz,
magadnak és a sarjaidnak.
Olyan energiákkal veszed
körbe magad, kezelhetetlen.
Ha nem fejlődtél, visszamaradsz,
lefele húz ám az, ami által emelkednél.
Se ártok, se bántok, magamra is vigyázok.
Kirakatnak teremtesz, nem a Hazát építed.
Elhagyod, a születési helyed, az otthonodat
keresed, pedig, az ott lenne, benned, hinnye.
Különbséget, nem éreztél, nem tanított
arra senki, hogy a tartás, méltóság, az,
amihez, pénz sem szükséges. Van.
Azzal születtünk, mindannyian.
Ha kikopik, még pótolható
lenne, ha tennél érte.
Kölcsönös tisztelet,
szóltam időben.
Megtanulnád,
visszarendezni,
az emberies énedet.
Csupán, tanulnod lenne
szükséges, hogy bele ne
csússzál, abba, amit,
mindenki másnak
felelőtlenül
szántál.
Neked,
aztán
másnak,
azt hozza,
a másnap,
amit tettél,
mások ellen.
Ne azt piszkáld,
aki a tehetségét
gyakorolja, érted
is, hinnye már.
Hát, ki
tesz
érted,
ha már
mindenki, árt
mindenkinek.
Ha nem tanulsz
meg hálásnak
lenni, kevés
maradsz.
Gondolom
örül, ujjong,
aki ezt az
energiát
divatossá
tette, hinnye.
Potyognak
bele, mint
légy, az áhított
bablevesbe.
Van az
Isten,
ha hiszed,
ha nem, majd,
megtudod azt is,
a saját életedben.
Ne tegyél hát, semmi
olyat, amit, nem értesz,
nem kívánnád magadnak.
Nem látsz át, nem hallod ki,
nem gondolkodva cselekszel.
A lelkes, szíves, gondolkodó éned,
kontrollál, ne csodálkozz, ha azért,
gyakran, az alvás helyett,
furcsán álmodoznál.
A szutykolókhoz
szaladgálhatsz, a
saját szinted helyett,
alacsonyabb szintre,
váltasz azzal, hinnye.
Átmegy ah, minden,
cipelned kellemetlen.
Olyat generál benned,
amihez semmi közöd,
nem is lenne, hinnye.
Valaki, aki, tudom,
hogy emberies
maradt, a megérdemelt
jót, elérheti, letörlesztette.
Azt, amit az elődei még hagytak,
azt a szintet szánta neki az Isten.
Szolgálta gyermekként, a saját
döntésével, több éven át,
azt nem felejti ám el,
a teremtő Isten.
A sorsok, a
generációs jelek,
adva vannak mindenkinek.
Ha a divatosat, választottad, ah,
másoknak, a jól feltálalt sorsát, istenítve élsz.
Hiszen már látható, ott élik meg, azt, a kirakatban,
amit elfedni szerettek volna, maguknak ártanak vele.
Valósítsd meg önmagad, ne ártva, se bántva haladj.
Ha másoknak ártasz, ma már, magadnak ártasz,
ha nem is, vetted észre, a sorsod elhaladt.
Anélkül, hogy tettél volna érte, most,
szembesülhetsz vele, nem a jóknak,
az útját jártad, csak a könnyebbet
választottad, a remény, az kitart.
Tanuljál meg, bocsánatot
kérni, az tisztuló energia.
Átmegy, a többi is érti,
neki is lenne, vele dolga.
A tökéletes csak az Isten,
tisztulni bármikor lehet,
hát ne szutykoljad őket,
akik segítőknek születtek.
Megint, bocsánatot kérek,
nekem, az már nagyon megy.
A tartás, méltóság, emberies,
ezt hoztuk, el ne felejtsed, ah.
Ne cseréld le, a könnyűre, hinnye.
Amiért megdolgoztál, sok energiád, van
benne, az a tied, neked szánta az Isten, hinnye.
Az irigység, az a legalacsonyabb szintű energia, ah,
tanulj meg úgy élni, hogy boldogulni is tudjál benne.
Vagy haladjál az elért szinteden, dolgozz meg érte,
nyugodtan vállald fel, ha van már eredménye.
Adjon az Isten, minden földi jóból, akkor
és annyit, ami a legjobb, mindenkinek.
Magyarországról, Pakson a Hergál Házból,
szeretettel, Julamami