Sokszor volt úgy, ah,
a hivatásom mentett meg, attól, hogy átvegyem
a punnyadó várakozás ritmusát, s elhiggyem, hogy amit mások
mondanak az maga a valóság.
Hiszen nem volt
más hatás csak az,
valósággá is válhatott volna,
a tudás és a munka hiányzott,
hát tettem értük, akkor legott.
Úgy látszott, hogy kívül vagyok,
mindazokon, amik a jólétet mutatták,
az is látható volt, amit nem gondoltak,
hogy ott voltak,
a dőzsöléses kirakataikban, azt a.
Nem voltam részese, mert nem hittem
abban, hogy amit mások teremtenek meg,
azért van, hogy a könnyűben topicskoljanak.
Így festettem meg, amiért fogadott anyám,
az elismert szakember nagyon megdicsért.
Azt mondta, tudtam, hogy megtalálod az
egyensúlyodat a kavargásnak tűnők
kellős közepében. Sokat kaptam
azzal, hogy láthatóvá vált a
valóság, ami a lényeges.
Emberesedtem,
azáltal, hogy
amit az
Isten
adott
tudtam,
hogy sok
időt, energiát
kíván a megélése,
nem pénzben értendő,
annak a meglévő eredménye.
A lelkes, szíves, gondolkodó ént,
hozzuk mindannyian, ha az már
nem úgy van, pótolni fontos.
Önismereti oktatás, igényesen.
Használjuk azt, amit az Isten,
a saját tehetségünknek
a munkás részével, a
kultúránkban
mindig, most
is megadott.
Tisztelet, szeretet,
legyen otthon bőven,
hogy vihessenek belőle
oda ahol arra igény van,
abból hiányuk ne legyen.
![Julamami](http://julamami.com/wp-content/uploads/2016/06/WP_20160620_13_26_14_Raw-e1581368061577-150x150.jpg)
![Magyarországról, Pakson a Hergál Házból, szeretettel. Julamami](http://julamami.com/wp-content/uploads/2016/05/Logo-150x150.jpg)