Az élet szép is lehetne.. .2011.03.29. írtam és hozzá még
2016.03.23. kiegészítettem, ma a 2021.03.23. nap is írtam.
Nézz magadban szét, látod milyen szép a lelked tiszta tükre,
így érkezünk mindannyian le. Lásd meg a csodát magadban és
az emberséges napjaid körül,
hogy ne az ártással szembesülj.
Az életed akkor megnyugtatóan szép, ha
megint hallhatod a lelkedben a csendzenéd.
Ne menj még, hova mennél, hát még nem is éltél.
Jövünk, miután már magzatokként hónapokat időztünk,
a sorsunk szerint, valahol a szépet a jót teljesíteni születtünk.
A sorsunkat és generációs feladatainkat beteljesíteni jöttünk.
Szeretetre,
békességben,
a két oldalunk közötti
egyensúlyt megélve,
napi sikerekre éhes mindannyiunknak az esze.
Előtte talán, ott lógáztuk a lábainkat a felhők szélén.
Ott együtt, közösen, jól éreztük magunkat a bőrünkben.
Láttad azt a kicsinykét, ah milyen nagy lélek, ó de szép.
A sorsa az élete, a tisztán szépet és jót megláttatni,
felnőve az Isten adta jó mintának teremtette.
Serte – perte, sürgetve, körbejárva,
hol ide – hol oda, mosolyt osztva,
mint egy hétköznapi csoda.
Azt szeretné elismerjék,
hiszen azért jött ilyen tisztán közénk,
hogy láthassuk nemcsak szép, igazi tehetség.
Ott lüktet a lelkében, szívében a tengernyi sok,
az amit az Isten teljesíteni csak neki adott,
amit a születésekor többletként kapott, hozott.
Generációsan, a családja azon tagja, aki megmutathatja,
értve éli az életét, mert a saját ritmusában az élete szép.
S azután meglátja az emberek szomorú szemét,
tovább nem is keresték, nem hogy nem éljenezték,
de a már túl régen révbe ért üresedők, tettek arról,
hogy őt akik tisztelték, szerették, észre se vegyék.
Így nem tud teljesíteni, nem tud adni,
nem engedték, látszik az éhes,
teljesítésre éhes szemén.
Elcsendesedett,
elvonul mert
gondolkodóba
esett, ugyan
mi történhetett.
Amikor a kedves
apróság cserfesen,
megmutatta bátran
magát, nem vették
észre, megértően
feladatuk lenne.
Tiszteletem.
S nem értették,
miért nem olyan mint rég,
miért nem ad, csak, ad és ad.
Várakozik azóta is, hátha már
beértek néhányan arra, amit
adott, azt neki hasonlóan,
kapnia is szükséges lenne.
A Világ körforgásához igazodni,
ha szükséges elcsendesedve el
is gondolkodni. Mikor adta oda
azt a percet, amivel maga fölé is
emelte az elég emberismerettel
még nem rendelkezőket.
Azáltal ő folyamatosan fejlődött,
emberesedett, hát megint nem értették,
túl hosszú és göröngyös még az útjuk, nekik is,
mire megértenék, hogy akkor miért nem értették.
Tanulni nem szeretnének, hiszen azt feltételezik,
ha az élet iskoláját járják, az már elég mindenhez.
Szeretetből jövünk, a tehetségünk által alkotunk,
s amit a születésünkkor nem hoztunk, azt megtanuljuk,
hogy ne legyünk kiszolgáltatva senki arra érdemtelennek.
Akinek nincs, annak a boldogulásához, ha megtehetjük adunk
tapasztalási lehetőséget úgy, hogy közben alázatosak vagyunk.
Azon vagyunk, hogy tisztelettel, szeretetben éljünk, reménykedünk,
nem adjuk fel, se félbe, a sorsunkat megélni már értően igyekszünk.
Tudjuk, hogy van, látszik már a jó minőségű élethez a reményünk,
mindent a maga idejében. Rájövünk,
mennyire nagyszerű a saját sorsunkat
naponta és emberesedve teljesítenünk
ha az egyszerűben is boldogulni tanulunk.
A jó emberek tudják, tisztelettel élni könnyebb,
nem szégyen a szó, tiszteletem, sem az, hogy szeretlek.
Óvatosan gyakoroljuk, ha sokan vágyunk rá és megadjuk a
tiszteletet, a hétköznapokban, a tudással bíró emberségesekből,
még divat is lehet. A jó egészség a saját ritmusodban adatik meg, a
két oldalad egyensúlyára figyelve, alkalmazkodni tanulj a jelenhez.
![Alternatív](http://julamami.com/wp-content/uploads/2016/02/Logo-150x150.jpg)